Kosztolányi Dezső (ford.)

Szent Imre himnuszok

Mű a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK)

– a magyarnyelvű keresztény irodalom tárháza – állományában.

Bővebb felvilágosításért és a könyvtárral kapcsolatos legfrissebb hírekért

látogassa meg a http://www.ppek.hu internetes címet.

Impresszum

Kosztolányi Dezső (ford.)

Szent Imre himnuszok

____________________

A könyv elektronikus változata

A kötet az Athenaeum Irod. és Nyomdai R.-T. kiadásában 1930-ban megjelent kötet elektronikus változata.

Tartalomjegyzék

Impresszum

Tartalomjegyzék

Régi himnuszok

Plaude parens Pannonia...

Ave flos nobilium...

Rubrum flamma...

Legem Dei...

Virum ligat...

In hac die laetitiae...

Chorus coelestis...

Stirps regalis...

Laetabundus et canorus...

Emerice castum lilium...

O luce pura purior...

Újabbkori himnuszok

Nocte depulsa tua...

O sole clarior...

Régi himnuszok

Plaude parens Pannonia...

Plaude parens Pannonia

De tam felici filio:

Cuius virtute varia

Coelum repletur gaudio.

Vigadj, szülő Pannonia,

Mert dücső az te fiad.

Nincs az virtusának hija

S az mennyben öröm riad.

In te regum de germine

Dux Emericus oritur,

Ortus salutis semine

Deo cultore subditur.

Sarjadván királyi vérből

Imre Hertzeg földre jött.

Idvessége égbe ért föl

És Isten növelte őt.

Ab ipsa pueritia

Deum timere didicit,

Subtus pedum vestigia

Cuncta terrena subiicit.

Zsönge kortól féli Istent,

Az parancsait betölti.

Nyomdokán el is vesz itt lent,

Összveomlik mind, mi földi.

Conservans pudicitiam

Vitae devitat maculam,

Domans cordis lasciviam

Spernit consortis copulam.

Nem szeplősíté az láza,

Szűzien kerűlé vágyát,

Forróságit zabolázva

Megveté az hitveságyát.

Trino Deo et simplici

Eiusque soli Filio

Cum Spiritu Paraclito

Et nunc et in perpetuum. (Gloria.)

Amen.

Így az Három-Egy-Személynek

Glória az Égen, Földön.

Atya, Fiú és Szent-Lélek

Áldassék is mindörökkön.

Ave flos nobilium...

Ave flos nobilium, sacrae stirpis virgula,

Speculum sublimium, sanctitatis regula,

Salve spes humilium, sydus sine macula,

Lucerna fidelium, rubens mundi rosula,

Valle candens lilium, pigmentorum cellula,

Solamen flebilium, prece nobis sedula,

Fer Emerice premium, repelle pericula.

Ascendentem miserae vallis ab exilio

Sursum ducit iubilans angelorum concio,

Contradicens daemonum confutatur legio,

Coelum scandit libere liber omni vitio.

Sic Emericus iungitur sanctorum consortio

Clara die coelitus haec miranda visio

Caesareae praesuli monstratur Eusebio.

Laetare Pannonia, mater et nutritia,

Cole cum laetitia tuae prolis gaudia.

Gaudeus Alba-Regia de Emerici gloria,

Deo vota dulcia solve laude varia.

Jesu bone! proemia da de coeli curia

Populo praesentia colenti solemnia.

__________

Idvez légy, te jók virága, régi törzsök sarjadéka,

Tündöklő tükör, te drága szentség regulája, példa.

Jó reménység rossz időbe, csillag annak, aki szenved,

Föld pirosló rózsatője, lámpáskája az hiveknek.

Kincses-kamaránknak éke, fényes liliom az völgybe,

Könnyezőknek könnyű béke, kérlelünk mi könyörögve,

Az gonosznak légy te féke, Imre, űzd el mindörökre.

Ez siralom-völgybe hullva, hol az jámborok zokognak,

Fölvezérli Őt ujjongva serge vidám angyaloknak.

Démonok csapatja Tőle meghajol, akár a nádszál,

Makulátlan, tiszta szívvel, bűntelen az égbe átszáll.

Imre is a szentjeinkkel osztakozik égi jóban.

Napvilágnál látta ezt meg, színről-szinre és valóban

Özséb, Caesarea papja, titkos és nagy vizióban.

Pannonia vigadozzál, szoptatós dajkája, anyja,

Mert ily ifjút földre hoztál, aki az virtus aranyja.

Örvendezz Székes-Fejérvár, glóriás fiad kitüntet,

Rád dicsőség, ritka fény vár, áldd érette Istenünket.

Édes Jézus! im tenéked hódolunk, légy enyhe gyámol,

Istápolván az te néped az mennyország pitvarából.

Rubrum flamma...

Rubrum flamma comprehendit,

Comprehensum non incendit

Divino miraculo:

Sic Emericum non offendit

Ardor carnis sed defendit

Deus a piaculo.

Mint csodáknak csipkebokra

Gyúlva lobbadó lángokra

Égten-ég, de el nem ég:

Imre sem hajt semmi okra,

Teste nem tüzel lobogva,

Ója bűntől őt az Ég.

In Egypto vanitatis

Novus Joseph castitatis

Conservando lilium,

In se duplex tam aetatis

Quam carnalis voluptatis

Edomat incendium.

A hívság Egyiptomába

Új József, ki él magába,

Liliomszál, tiszta, szűz,

Fékezi folyvást a kába

Ifjúságot és hiába

Ostromolja testi tűz.

Legem Dei...

Legem Dei iugiter

Beatus Emericus,

Nocte die meditans

Deo fit amicus.

Disciplinam Domini

Puer apprehendit,

Et mente coelestibus

Devotus intendit.

Corpus negat subdere

Nocturno sopori,

Laudes vigil solvere

Curat Creatori.

Vanitatem respuens

Haeret veritati,

Falli docens homines

Datos vanitati.

Isten törvényét a’ boldog

Imre látva-látja,

Éjjel és nappal tünődvén

Lőn Isten barátja.

Az Úrnak kemény szabályát

Érti aprókortul,

Lelke jámbor áhítattal

Égiekre fordul.

Nem hajol hitványka teste

Éji nyugalomra,

Istent dicsérő imáit

Fönt vigyázva mondja.

Az igazságot akarván

Megveti mi hitvány,

Hívságos, botor halandót

Jóra így tanítván.

In quadam basilica

Sanctus dat se pronum

Orans fusis lachrymis

Ante Dei thronum.

Mente tractat Domino

Quod et quale donum

Offerat; e coelis

Hunc audivit sonum:

Res grata virginitas;

Hanc da mihi donum.

Spreta coepit protinus

Spe posteritatis

Custodire titulum

Suae castitatis.

A templomba hajdanában

Vívódó tusát áll,

Könyvekben imádkozik lent

Isten trónusánál.

Töpreng, Istennek mit adjon,

Lelke-teste égett,

Így felelt az égi szózat

Könnyűsége végett:

„Szűziség a’ legnagyobb kincs

Add a szűziséget”.

Nyomba hát az Istené lesz

Jámbor, hív adója

És utódiról lemondva

Szűziségét ója.

Puer igne coelici

Succensus amoris,

Mundi spernit gloriam

Pro spe melioris.

Diadema despicit

Labilis honoris

Coniugalem copulam

Contemnit uxoris.

Mente deo militat

Dux vocatur foris

O quam admirabile,

Quod passibus tutis

Pertransivit iuvenis

Viam iuventutis.

Vitae vitat maculam:

Loquens veritatem,

Carnis vitat faculam

Per virginitatem.

Mint gyerek gyúl égi tűztől,

Homlokára fény ül.

Nem csábítja ez világ itt,

Az éggel kibékül.

Földi kincset nem vesz ő fel

Elmulandó ékül.

Él a házasságba, szűzen,

A’ hitvesse nélkül.

Istenért vitézkedik csak,

Hős Vezér, vitézül.

Ó milyen csudálatos Szent,

Hogy vigyázva járdal

Ifjúságával dacolva

Ifjúságon által.

Elkerűli azt, mi szeplő,

Az igazt betűzi,

Fékezvén testét a gyeplő,

Mindörökre szűzi.

Sumni regius filius

Nostri regis natum

De se specialiter

Ostendens amatum.

Ne fallat malitia

Spiritum beatum:

De macula transtulit

Sed non maculatum,

Regno mutans stabili

Mobilem ducatum.

Ne vel leve sentiat

In vita reatum,

Vitae dedit iuvenis

Finem properatum.

Istenünk a mi királyunk

Gyermekét szerette,

Egyszülöttje a’ magasban

Kedvelé felette.

Hogy ne győzzön a’ csalárdság

Fondorul felette:

Szeplő nélkül, makulátlan

Vonta az egekbe.

Földi hertzegsége mulván

Égit kap helyette

S hogy ne mocskosítsa lelkét

Rosszak sanda tette,

Ifjú életét szakasztván

Isten égbe vette.

In virtute Domini

Emericus laetatur,

Quia virgo virgini

Christo sociatur.

Hic innocens manibus

Et in corde mundus

Coeli iunctus civibus

Gaudet laetabundus.

O norma iustitiae,

Limes aequitatis,

Decor innocentiae

Luna puritatis,

Gemma pudicitiae

Flos virginitatis,

Castrum castimoniae,

Campus charitatis,

Regem cernens gloriae

Regno claritatis

In loco miseriae

Nobis collocatis

Affer donum gratiae

Gratis et ingratis.

Imre kedvét játszva űzi,

Fönt Istent dicséri,

Szűzi volt ő s most a szűzi

Krisztus társa néki.

Vélük, akik égbe mentek,

Nézz le a magasból,

Körbe fogják őt a szentek,

Örvendezve tapsol,

Ő igazságnak szabálya,

Mely a bűnt föloldja,

Ártatlanság, büszke pálya,

Tisztaságnak holdja.

A szemérem drágagyöngye,

Ékes, szűzi rózsa,

Kit nem ér a föld göröngye,

Jóság égi jósa,

Nézz le, aki egyre látod

Istent üdvözülten,

Ránk, kiken a’ bűn meg átok

S nyögve küszködünk lenn,

Hozz malasztot és világot,

Részesíts az üdvben.

Dulcis Dei spiritus

Cuius magistratu

Dux Emericus praeditus

Vitae coelibatu

Conservatus penitus

Exstat a reatu

Nos ure medullitus

Eius pro precatu

Coelique divinitus

Dites incolatu.

Istennek Szent Lelke,

Aki megsegítéd

Égbe fölterelve

Isten tiszta hívét

S a’ rosszal perelve

Óttad tiszta szívét:

Hallgassál reája,

Kérlelünk mi esdve

S égi, szép hazánkba

Minket is vezess be.

Virum ligat...

Virum ligat pro peccatis

Papalis sententia

Quod lorica corpus cingat

Hac cum poenitentia:

Loca sacra, lustret pergens

Per terrarum spatia,

Poenitenti vel sic parcat

Divina clementia.

Egy bűnöst így sújt a’ Pápa,

Nagy-kemény parancsot ád:

Hogy testére büntetésül

Fűzze szíjjak bőr-bogát,

Szenthelyet kutatva járjon,

Tüskön át és bokron át,

Míg az átkozott bűnösnek

Fönt az Úr meg nem bocsát.

Huic pro signo datur reo

Sui ferri fractio,

Quod concessa sit a Deo

Peccati remissio.

S az legyen a hirlelő-jel,

Hogy a’ lánca szétszakad.

Isten akkor megbocsát majd

S lelke újólag szabad.

Currit aeger spiritalis

Causa medicaminis,

Ora rigat utriusque

Gemens unda luminis.

Fert in membris pondus ferri.

Mente massam criminis,

Passim quaerit nil iuvenit

Sperati solaminis.

Lelki írókat keres hát,

Sebhegesztő kincseket,

Két orcáján könny patakzik,

Hogy már néki intsenek,

Hord bunkósbéklyót a’ testén,

Lelkén bűn-bilincseket,

Várja a’ vigasztalóit,

Ám semerre sincsenek.

Per Emerici confessoris

Sanctissimi merita

Tam poenarum quam culparum

Huius laxantur debita.

Imre hitvalló kegyével

A bűnöst kitünteti

És elengedtetnek erre

Bűnhödése s bűnei.

In hac die laetitiae...

In hac die laetitiae

Mater plaudat ecclesia:

Sanctus Emericus hodie

Viam mutavit patriae.

Az Egyház ma örvend,

Áldja ez örömnapot:

Imre égbe fölment,

Ottan új hazát kapott.

Hic salutis semita

Vitae iuniorum,

Via morum inclita

Turbae seniorum.

Mint ifjú gyerek-bölcs

Idvesség útján haladt,

Fényességes erkölcs

Mesgyéjén járt, mint az agg.

Joseph fugit dominam

Crimen detestatus:

Iste suam feminam

Causa coelibatus.

József bűn sarától

Elfut, ott hagyván a’ nőt:

Ő a’ hív arától,

Mert szüzesség hijjá őt.

Quasi David deiicit

Funda philisteum,

Dum de carne perficit

Emeticus trophaeum.

Dávid a’ parittya

Által öl filiszteust,

Ő csellel szorítja

Verve-ütve itt a húst.

Res est mira penitus

Quod per vim virtutis

Superatur funditus

Ardor iuventutis.

Az csudás csak ebben,

Hogy ki ója virtusát.

Győz a’ győzhetetlen

Lángodon is: Ifjuság!

Chorus coelestis...

Chorus coelestis agminis,

Coetus superni culminis,

Ad thronum summi Numinis

Melos attollat carminis.

Égi chorusok, azúrnak

Sergei, kik fönt vonulnak,

Zöngjön éneke a’ húrnak,

Trónusánál a’ nagy Úrnak.

Cuius rivus dulcedinis

Et decor pulchritudinis,

Dignis largitur

Donum beatitudinis.

Ő az édesség patakja,

Őt a’ szépség lelke lakja,

Boldogságot ád azoknak,

Kikbe nincs a’ rossz salakja.

Huius vigore gratiae,

Confessor stirpis regiae,

Aevo in pueritiae,

Cultum sequens malitiae.

Tőle bírt akkép kiválni

A’ hitvalló, szent Királyfi,

Álnokság ellen kiállni,

Bárha üldözé akárki.

Emericus dux catholicus

Regis et haeres unicus,

Miles Christi mirificus

In carne vixit coelicus.

Katolikus Hertzeg, vészbe,

Agg királynak ifjú része,

Krisztusnak csudás vitéze,

Földre mennyet ő idéze.

Mundum contempsit labilem,

Carnem subegit fragilem,

Daemonis et versatilem

Ensem subegit debilem.

Megvetette a’ világot,

Béklyót a’ testére vágott.

Ördögök nyakára hágott,

Szablya sem fogá, sem átok.

Hoste sic victo triplici

Confessor virgo coelici:

Principis et uranici

Stola vestitur duplici.

Mert legyőzött hármas ellent

S a’ Gonosznak monda ellent,

Most, hogy a’ világból elment,

Két palástot is visel fent.

Qua decoratus splendide,

Turbe amictus nitidae

Consors est sine macula

Agni per cuncta saecula.

Ékes, szent s királyi mezbe,

Udvarló néptől övezve,

Él a’ mennyei körökbe

A’ Báránnyal mindörökre.

Patri decus ingenito,

Gloria Unigenito

Sit qui compar debito

Sancto Spiritui Paraclito. Amen.

Glória hát az Atyának

S az Ő Egyszülött Fiának

S akit éppoly dics illet meg,

Glória a’ Szent-Léleknek! Ámen.

Stirps regalis...

Stirps regalis proles regis:

Imitator verae legis:

Vera dedit gaudia:

Hic dilectus par est malis

In silvarum lignis qualis

Arbor non est alia.

A királynak ifjú sarja

Az igaz törvényt akarja

S nékünk vigasságot ad:

Árboc ő, magasba szállva,

Nincs is erdőn semmi szálfa

Délcegebb és magosabb.

Crevit puer Emericus

Summi regis fit amicus

A primis cunabulis.

Cedit hostis huic antiquus

Caro mundus inimicus,

In crucis signaculis.

Imre gyermek kiskorába

Istenhez járt iskolába,

Fő-király növelte ezt.

Ős-ellenség visszatorpan,

Tőle kúsz a dög a porban,

Mert kezében a kereszt.

Clangit tuba Gedeonis,

Silent magi pharaonis

Nec dant signum tertium.

Dum in psalmis decantandis

Vigil peretat et sanandis

Christi dat commercium.

Gédeonnak kürtje zendül,

Mágusokra néma csend ül,

Kürt se szólal meg sehol.

Ő dalol, zsoltároz aztán,

Énekekkel fönt virrasztván,

Krisztusának udvarol.

Salutantur sancti fratres

Puer hic honorat patres

Pia post oracula.

Uni unum, alii duo,

Terna terno, septem quarto

Diversa dans oscula.

Szent papok rendjét köszönti,

A szívét nekik kiönti,

Mindegyikre ráborul.

Egyet egyszer, másat kétszer,

Ám a negyediket hétszer

Megcsókolja jámborul.

Stupet pater haec cum ridet,

Moestus vultu corde videt

Pium placat filium.

Pandit puer veritatem,

Fratris monstrat sanctitatem

Virginale lilium.

Látva ezt elámult atyja,

Vidoran-búsan kutatja,

Mér tesz így magzatja, mér?

Vall az ifjú most felelve:

„Mert emez pap tiszta lelke

Mint a lilom fehér.”

Hic Conrado anxiato

Et catenis colligato

Rupit ferri vincula.

Illustrata Pannonia

Signis multis cum gratia

Det laudes per saecula.

Konrádot, a vasbilincsben,

Ő föloldja, lánca nincsen,

Mind lehull a lánca ott.

Hát Pannonia dicsérjed,

Dallal és jellel kisérjed,

Áldják őt a századok.

Laetabundus et canorus...

Laetabundus et canorus

Regi regum noster chorus

Agat hoc solemnium.

Et festivet confessoris

Intus voto voce foris

Diem natalitium.

Harsány dalt ma és vidámat,

Fönt a legnagyobb királynak

Szóljon ez az ünnepünk.

Szentünket áldjuk ma dallal

És szívbéli diadallal,

Azt, ki született nekünk.

Laus iucunda laus decora

Cum mens munda replet ora,

Redundat et actio.

Sed in triplo medullata

Festo digna Deo grata

Nostra fit cautio.

Édes ének, kedves ének,

Melybe tiszta lélek éled

És a szájból fölrivall.

Hát hogy itt e hármas ünnep

Zengedezzünk Istenünknek,

Őt dicsérte ez a dal.

Confessorem sic miremur

Ut in eo veneremur

Auctorem magnalium.

Huic potestas tribuatur,

A quo totum gratis datur

Illi ministerium.

Így csodáljuk most mi, dallók,

Úgy tiszteljük a hitvallót,

Ki tettekben óriás,

Mert attól van a hatalma,

Ki jóságát ingyen adja

És örökre glóriás.

Emericus stirpe regia

Sanctitateque praevia

Clarus fuit et inclitus,

Sed illustrat natalia

Praestantiore gloria

Praeclara Christi servitus.

Imre, a dicső királyfi,

Már korán kezdett kiválni,

Mingyárást jeleskedett.

Ám hogy ősi származását

Még tetszőbb színekbe lássák,

Krisztus hív cselédje lett.

Vanis prorsus abdicatis

Laboribus sanctitatis

Totum se supposuit.

Calcat culmen potestatis

Et cum visco voluptatis

Opum spinas respuit.

A hívságokat kerülve

Csak jámborság volt az üdve,

Ennek tett mindent alá.

Járt fönt a hatalma ormán,

Megveté ezt is mogorván,

Földi jó meg nem csalá.

Ex nocturnis factis claret

Quod nec navis diem daret

Nec marceret otio.

Ardor sanctus nocte crescit

Vero sole nox clarescit

Resonat psallentio.

Éjtszakát vigyázva tölt ő,

Egy napot a másba ölt ő,

Nem tunyálkodik, buzog.

Nő a szorgossága éjjel,

Fény nyilal belőle széjjel,

Ajkán jámbor himnuszok.

Hoc in aetate parvula

Dat signorum initium,

Quod Dei servis oscula

Vertit in vaticinium.

Hogy csodákra lett ő,

Ifjan megmutatta,

Mert csókját a kedves,

Hív papoknak adta.

Nam cuique tot oscula

Patre notante tribuit,

Quot annorum curricula

Carnis fluxum continuit.

Annyi csókot osztott

Nékik kiskorában,

Mennyi évig hervadt

Itt, a föld porában.

Sed soli septenarium

Osculorum dinumerat,

Quem dignum privilegio

Virginitatis fecerat.

Ám a szent barátot

Megcsókolta hétszer,

Mert a szűzisége

Fénylett, mint az ékszer.

Orans secum dum tractaret

Quo se Deo commendaret

Quod quaerit alloquio.

Locus totus choruscatur

Et coelesti reseratur

Totius obsequio.

Vivódik, imádva senyved,

Mit ajáljon föl Istennek

S várja, hogy jelentse ki.

Fényesség támad s az égi

Szózat ezt beszéli néki,

Válaszát így hirdeti:

Castitas, inquit, praeclara

Coelo digna mihi cara

Castitatem offeres.

Nunc coelestis puritatis

Sanctus ortus voluptatis

Mihi florem proferes.

„Nincsen kedvesebb, erénynek,

Az égnek és a szerénynek,

Mint a jámbor szűziség.

Hát legyen enyém a drága

Tisztaságod szent virága,

Bárha benned tűz is ég.”

Haec sanctorum angelorum

Habet contubernium,

Flos decoris et odoris

Habens privilegium.

Sed post mortem sanctum suum

Christus magis mirificat,

Cui mirandorum actuum

Potentiam multiplicat.

Emericus in victoria

Vere mortem absorbuit,

Cui signorum frequentia

Adduxit mors nec minuit.

In uno simul homine

Quatuor signa perpetrat,

Solvi reum a crimine

Precibus suis impetrat.

Mortis delet scripturam

Atque loricam diripit,

Ferream ligaturam

Frangens captivum eripit.

A culpis atque poenis

Conradus liberatur,

Lorica cum catenis

Et carta dissipatur.

Szűziség szagos virágát

Kedvelik az angyalok.

Mostan véle társalognak

S ő közöttük andalog.

Amikor meghalt az ifjú,

Krisztus élteté tovább,

Gyámolítva a hatalmát

Végzett sok jeles csodát.

Imre győzött a halálon,

Győztesen leverte őt,

Mert hogy elmult, a csodája

Nem mult el, de egyre nőtt.

Egy emberrel négy csodát tőn,

Buzgóan imádkozott,

A gonosztól és a bűntől

Megtisztult az átkozott.

Törli a halál írását

És halálos szíjat old,

Zúzza a vasat-bilincset

És kilép, ki kötve volt.

Konrád im’ szabad a bűntől,

Bűnhödéstől szabadul,

Szíja enged, lánca roppan,

Az írása földre hull.

Emerice supplicantibus

Adesto suffragator

Et peccatorum nexibus

Obstrictis liberator.

In hac valle miseriae

Nos respice gementes,

Tuae consortes gloriae

Nos effice gaudentes.

Imre, légy a pártfogónk hát,

Mert barátink nincsenek,

Oldd meg a mi bűneinket,

E nehéz bilincseket.

Nézz le a sanyarú völgyre,

Ahol annyi a sírás,

Hogy te véled ragadozzunk

Glóriádba, glóriás.

Emerice castum lilium...

Emerice castum lilium,

Flos illibate Pannonum;

Qui puritatis vinculo

Te liberasti saeculo,

Et intulisti floridis

Iustitiae areolis:

Me serva quoque liberum

Ab omni sorde scelerum,

Ne mentem meam inquinet,

Quodcunque Deo displicet.

Imre, szűzi liliomszál,

Pannonoknál illatozzál,

Tisztaság volt a te vérted,

Az küzdött bűn ellen érted,

Azzal érkeztél a drága

Vitrus rózsás udvarába:

Engem is oltalmazz, Imre,

Hozz föloldást bűneimre,

Semmi meg ne szeplősítsen,

Amit nem kedvelne Isten.

O luce pura purior...

O luce pura purior

Lux alma puritatis!

Emerice sole pulchrior

Fulgore castitatis.

Ó tiszta fénynél fényesebb

Szűzesség tiszta fénye.

Ó Imre, napnál ékesebb

Szép életed erénye.

Tuos revise Pannonas

Ardore castitatis,

Doceque leges pristinas

Amare veritatis.

Istápoljad pannonjaid,

Szűzes szokásra szoktasd,

Csak az Igazság és a Hit

Tüzes tettére oktasd.

Tu primae gentis Phosphore

Ad coelites volasti,

Patriosque fines prospere

Virtutibus beasti.

Ifjú népedből fölrepülsz

Az égbe, tűzi Csóva.

Jóságodért szentekkel ülsz,

Országod áldva-óva.

Concede te precantibus

Dux alme castitatis,

Aeternae Regna mentibus

Spectare claritatis.

Hallgasd meg az imánk ezér,

Kérünk, Istent imádva,

Vezess be, nyájas, szűz Vezér,

A fény örök honába.

Paterna dum te gratia

Connubiis adornat,

Retundis haec fallacia

Quae mundus omnis optat.

Atyád mikoron összveád

Téged hív hitveseddel,

Te megveted a föld szavát

S mit test hévsége kedvel.

Inter pudicos cardines

Cupidinem cremasti,

Carnis premens libidines

Ad lilia evolasti.

Lángod szemérem üldözé,

Hamvasztva s el nem ültél,

Míg szűz liliomok közé,

Az égbe nem repültél.

Ne qua per artus serperet

Orcinianus hostis:

Floremque mentis carperet

Avernus ille hostis:

S hogy a Gonosz ne kúszna rád,

Poklok kígyója, gyáván,

Legelve lelked bimbaját,

A dög, a rusnya sátán:

Flagris premis corpusculum,

Et verpribus coronas,

Ceu vere primo flosculum

Novo virore donas.

Gyöngécske testedet veréd,

Tövissel óttad, azzal,

Mint rózsatőt, csöpp csemetét,

Tövisse véd tavasszal.

In flore flos prosterneris

Emerice caste, belle:

Qui labe nulla tingeris,

O pure coeli ocelle!

Virágkorodba hullsz te el,

Imrénk, szépség reménye,

Kin nem fogott parázna csel,

Ó mennyek szemefénye!

Ne vanitates haurias

Subduceris procellis:

Praeces tuorum exaudias,

Pacemque mitte coelis.

Hívságos néked e világ,

Fölszállsz magasba végkép:

Hallgasd meg e buzgó imát,

Küldj a szívünkbe békét.

Virgo maritus, angelus,

Flos plene gratiarum

Coelo triumphans baiulus

O mille laurearum.

Szűz férj, malasztos, drága, jó

Virág, te diadallal,

Ezer babértól roskadó,

Magasztos, égi Angyal.

Nos sospitatos protege

A peste, fame, bello.

Dextramque clemens porrige,

Ah! mortis in duello.

A háborútól védj te meg

S éhségtől s döghaláltól.

Halálos órán nyújtsd kezed,

Jajjaj! ne légy te távol.

Tu qui supremo Numini

Vovisse castitatem,

Gaudes sacraeque Virgini

Dicasse puritatem:

Akinek élte csak malaszt

S Istennek tett szűzesség

S a Szent Szűznek ajálta azt,

Hogy szíve néki tessék:

Nos labe culpae liberos,

Serva tuos clientes

Adversus Orci Cerberos

Castas tuere mentes.

Ójj bűntől, mennyek Hertzege,

Lelkünk sóhajtva áhít,

Vond messze tőlünk a fene

Poklok dühös kutyáit,

Fac inseramus floridis

Tecum poli viretis;

Florem sacrandum candidis

Perenne lilietis. Amen.

Hogy majd veled az égbe ott

Lakjunk, mi tiszta Szűzünk

S fényes-fehér liliomot

Zöld koszorúba fűzzünk. Ámen.

Újabbkori himnuszok

Nocte depulsa tua...

Nocte depulsa tua sol reducit

Pannonum terris, Emerice festa

Te polo natum colimus paternis

Sidus in oris.

Űzi Éjt a Nap, derül a verőfény

Pannonok földjén s mi tenéked, Imre,

Itthon áldozunk, te az égbe támadt

Sarkövi csillag.

Ne probam quando temerare mentem

Sensuum virus queat, impudicos

Impetus frangis, subigisque carnem

Providus ultor.

Jámbor lelkedet, hogy a test ne rontsa

Csúnya mérgével, a parázna hévség

Ostromát álltad s fene cselvetésit

Böltsen igáztad.

Sponsa non sponsum potuit morari:

Virgini suades pius, ut pudicum

Pectus ad Christum ferat, integrosque

Promat amores.

Még arád se bírt lebeszélni rólla:

Rávevéd, hogy ő szűzi-zsönge mejjét

Nyújtsa Krisztusnak s neki adja tisztán

Tiszta szerelmét.

Norma sis nobis, tepidisque divum

Obtine robur: tua sic renato

Nesciae labis documenta vitae

Corde sequemur.

Példa légy nekünk, közönyöddel égi

Hős-erőt szerezz: a világi szennytől

Mentes élted így acélozza keblünk

S arra tekintsünk.

Summa laus Patri Genitoque Verbo

Et tibi compar utriusque Virtus

Fac tibi semper placeamus uni

Pectore casto. Amen.

Az Atyának, a Fiunak dicsőség

S a Szent-Léleknek ugyanígy dicsőség.

Leld is kedvedet valamennyiünknek

Szűzi szívében. Ámen.

O sole clarior...

O sole clarior

Lux puritatis;

O nive pulchrior

Flos castitatis;

Nascentis patriae

Splendor eximie,

Emerice!

Sis dux clientibus

Te inspectantibus,

Vitae miraculum

Et speculum.

Ó napnál fényesebb,

Nagy tisztaság,

Ó hónál ékesebb

Virágos ág.

E megújult haza

Tündöklő csillaga

Szent Imre te!

Légy egyre körülünk,

Légy a mi tűkörünk,

Néped esengve kér,

Légy te Vezér.

Sponsus Angelicus

Intaminatus,

Quamvis sit lubricus

Hic vitae status.

Persuades Virgini,

Carnis cupidini

Ne pareret:

Miro connubio,

Ut rosa lilio,

Iuncta flosceret

Se vinceret.

Szűzi férj, angyali,

Szeplőtelen,

Bár a láz víva-ví

Mindszüntelen.

Ráveved a Szűzet,

Hogy a gonosz tüzet

Oltsa ki ő.

Élsz véle milliom

Csel közt, mint liliom

Rózsával szűzen él

S várva remél.

Ne mentem laederet

Pestis impura,

Pudoris fieret

Neque iactura:

Frenum volantibus

Imponis sensibus

Cantus ultor:

Arcte corpusculum,

Ut vere flosculum,

Coronas vepribus

Custodibus.

Állod a testiség

És a bujább

Hévségek pestisét,

Háborúját:

Gyarló érzékedet

Vértezve fékezed

Őrködve rá.

Testecskéd kínba nőtt

S mint kisded rózsatőt

Ótta kemény tövis

És vasöv is.

Cur, Flos prosterneris

Primo virore?

Qui nullo carperis

Labri livore;

Ne mundi vanitas

Offendat pravitas

Innocentem:

Tu coelo dignior,

Stella illustrior,

Agno coniungeris,

Quem sequeris.

Mért hervadsz ily hamar,

Drága virág,

Kin nem fog zűrzavar,

Kába világ?

Hogy ne lásd ezt a rút,

Hívságos háborút,

Ártatlan te:

Krisztusnak fölfogott,

Csillagnál csillogóbb

S a Bárány van veled,

Őt követed.

Table of Contents

Impresszum

Tartalomjegyzék

Régi himnuszok

Plaude parens Pannonia...

Ave flos nobilium...

Rubrum flamma...

Legem Dei...

Virum ligat...

In hac die laetitiae...

Chorus coelestis...

Stirps regalis...

Laetabundus et canorus...

Emerice castum lilium...

O luce pura purior...

Újabbkori himnuszok

Nocte depulsa tua...

O sole clarior...