Bozók Ferenc

Félszáz (50 év – 50 vers)

Születésnapi „ajándék, mellyel meglepem magam” … és barátaimat

Mű a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK)

– a magyarnyelvű keresztény irodalom tárháza – állományában.

Bővebb felvilágosításért és a könyvtárral kapcsolatos legfrissebb hírekért

látogassa meg a http://www.ppek.hu internetes címet.

Impresszum

Bozók Ferenc

Félszáz (50 év – 50 vers)

Születésnapi „ajándék, mellyel meglepem magam” … és barátaimat

Versek folyóiratokból.

(Agria, Búvópatak, Dunatükör, Életünk,

Ezredvég, Forrás, Gyöngyösi Kalendárium,

Hévíz, Hitel, Jel, Kortárs, Lyukasóra, Mozgó Világ,

Múlt és Jövő, Napút, Nyugat Plusz,

Pannon Tükör, Partium, PoLíSz, Új Dunatáj, Új Ember,

Új Forrás, Vár, Vigilia, Zempléni Múzsa)

____________________

A könyv elektronikus változata

Ez a publikáció az Üveghegy Kiadó (Százhalombatta) ISBN 978 615 6438-23-2 azonosítóval 2023-ban megjelent azonos című kötetének elektronikus változata. Az elektronikus változat a szerző engedélyével készült. Az elektronikus változatot szabadon lehet lelkipásztori célokra használni, minden más jog a szerzőé.

Tartalomjegyzék

Impresszum

Tartalomjegyzék

Anakreóni bordal a sörről

Anakreóni bordal a viszkiről

A pénz beszél

Aranyhal

Aranyóra

Ásványok

Azúrtemető

Béka

Biciklidal

Bizánc

Bodobács

Domoszlói advent

Egy fénykép hátlapjára

Ehnaton a naplementében

Éjjeli rém

Éjszaka

Ékszerész

Elkésők dala

Emberszonett

Ez a vonat most van indulóban

Ezüstpenge

Fák

Fényszonett

Giliszta

Grafitkutyák

Halál

Hollósírás

Időszonett

Istenek átka

Jambusok, katonáim

Jézus a Blahán

Kagyló

Karácsonyi szonett (Hószonett)

Katonatemető

Kísértetek

Kötélmászó

Lót fut

Monoton

Nagymama

Nyárszonett

Ölelés

Panoptikum

Radír

Röpteti és kikacagja

Rubinpirosat visz a nyárba

Szonett a szabadvershez

Szonett a szonetthez

Téli tó

Tükör

Tükörfolyosó

Függelék

A szerzőről

A szerző önálló kötetei

Kritikák

Könyvben

Folyóiratban

Anakreóni bordal a sörről

Anakreón, bocsásd meg,

de most sörök levével

derék baráti körben

sörök dicséretével

s ma nem borok hevével

köszönt reám a mámor,

pedig hegyek levével

telítve pince, gádor.

Idézni is tömérdek

a borban lelt örömről

hogy mennyi verset írtak,

de itt e vers sörömről.

Hideg söröm! Te gerjeszd

habos, derűs vigalmam!

Lehetne sört dicsérni

anakreóni dalban?

(Ezredvég, 2021. január)

Anakreóni bordal a viszkiről

Anakreón, bocsáss meg

hogy öblösebb pohárba

ma rozsmaláta csörren,

s hasába szóda fröccsen.

Anakreón, bocsáss meg,

ha jéghasábok úsznak

az árpalé-aranyban.

Csitít: minek tagadjam.

A borral összevetve

nem oly nemes, de fennkölt,

dicsérte őt a Churchill

s a lágyszavú Robert Burns.

(Ezredvég, 2021. január)

A pénz beszél

A pesti part kövén ülök,

miként Attila is,

Dunánk vizén szemem szalad

ma tán Budáig is.

Smaragdja matt, opálosul

az alkony-marta lomb,

a pénz beszél, kutyám ugat,

nyüszít a Rózsadomb.

A pénz beszél, mi több: hadar.

Kezében mikrofon.

Nem érti furcsa rímeid,

de ezt ne vedd zokon.

(Partium, 2013. ősz)

Aranyhal

Akváriumodba tegyél bele engem,

Így, élve legyek ma a polcodon ékszer,

lágyan lebegő, puha, néma szobád

lassú, fura hajnali dísze, aranyhal,

és tégla-alakzat üvegfala védjen.

Lassulj ide végre, tapaszd a füled rám.

Halld meg a csendem.

(Új Forrás, 2009. május)

Aranyóra

Tűnt napom aranyékszer,

zsebre teszi az alkony.

Járok a lebukó Nap

olvatag aranyában.

Ballagok, a zsebórám

hűs fedele lezárva.

Tartom a füleimhez,

perceg a mutatója.

Forgatom a kezemben,

nem merek odanézni

percre sem az időre.

Zsebre teszem az órám.

Múlik a fiatalság.

(Vigília, 2010. november)

Ásványok

Lobogó pirít és puha márga,

jegesen kacagó hegyikristály,

ibolyás ametiszt ragyogása,

faragatlanul isteni kincstár.

(Nyugat Plusz, 2017. tavasz)

Azúrtemető

Mért keserű a gyökér, noha éltet?

Mért lefelé temetődnek a holtak?

Felfele kellene ásni, kaparni,

könnyed azúrba temetni magunkat.

Nem nehezülni, de légiesedni.

Könnyed azúrtemetőbe nyugodni.

(Dunatükör, 2010. február)

Béka

A csobbanás. A hűs patak.

Riadt, csodálkozó halak.

Beugrik, és a víztükör

szilánkra hullva tündököl.

De elsimul, ha elmerül,

s azonnal újra szétfeszül.

Te rút varangy, te mostoha,

ragyogva lüktető toka,

te torzszülött, te rossz göröngy,

te undorító drágagyöngy,

a víz alatt, s a föld színén

nagyon szeretlek, ősi rém.

(Mozgó Világ, 2009. december)

Biciklidal

Sovány, hideg, halott anyag

áruld el, hogy mi mozgat?

Kell hozzád szándék, fürge szív

és vádli, combizomzat?

Kevés gépzsíron jól megél,

nem vágya sonka, torta,

benzint se kér, motorja sincs:

magam vagyok motorja.

Igénytelen harmónia:

Így élnék bár ezentúl!

Sztenderje sincs, de mégse dől,

míg mozgás van, s egyensúly.

(Gyöngyösi Kalendárium, 2023.)

Bizánc

Fentről nézve egész ez a kép.

Szívünk, s mind, ami lent zavaros,

egységes mozaikberakás.

Gyötrelmünk ragyogása.

(Napút, 2014. január)

Bodobács

Játszótereken van most,

lendül a hinta,

hátán polinéz harcos

maszkja a minta.

Forró betonon járkál,

ünnepi díszben,

múltból jön elő, mászkál,

jár-kel a szívben.

Május daloló estjén

enyhe meleg volt.

Mint Proust, felidézhetném

most a gyerekkort.

(Pannon Tükör, 2014. 2. szám)

Domoszlói advent

A tél, a tél. Acsarkodó december.

Ha kesztyű nincs, tenyérbe fúj az ember.

Ha sála sincs, nyakába hőt lehelget

a várva várt, roráte-arcú gyermek.

A nénikék: szelíd vetési varjúk,

horgolt magányuk összehúzva rajtuk.

A lépteik: ösvényt kijárva, sorban

az utca tükrös vitrinébe roppan.

Csúszós az út. Ügyelni kell a lábra.

Vigyázva lépdelünk közös halálba.

(Hévíz, 2014. 3. szám)

Egy fénykép hátlapjára

Nálam a múltat is éli jelen,

tegnapi ködszerű kép

sóhaja kuncsorog itt ma velem,

bánata még ma is ép.

Por lepi lassan a régi fotót,

és csak a múlt, mi maradt,

pórusaimba bekúszik a múlt.

Viszlek a bőröm alatt.

(Kortárs, 2008. január)

Ehnaton a naplementében

(Nemes Nagy Ágnes 100)

Egyharmadát kimetszi most a gúla.

Kijárok Őt figyelni újra, újra.

Homokba süpped mindig éjszakára,

mert minden alkonyat kicsiny halálka.

Únt sok helyett új Egy hevíti vágyam,

hús éjjelig, kurtítva hitves-ágyam.

Bocsásd meg ezt nekem, ne hordj le érte

gázlómadár-nyakú, szép Nofretéte!

Testeink létbe tűzve omladoznak,

bár van, kit ezredévre balzsamoznak.

Csontunk törékeny és fejünk tojáshéj,

de Ő naponta múlik, ám tovább él.

Feledni kéne sok temérdek istent,

mert egy elég talán, cserélve mindent.

Kijárok Őt figyelni, újra, újra.

Egyharmadát takarja most a gúla.

(Vár, 2022. 2-3. szám)

Éjjeli rém

Mécseseink ha kioltja

szárnysuhogása az éjben,

vad nevetése kirobban,

kénszaga táncol a szélben.

Lánghaja fényteli kígyó,

perzsel a lángja dühének,

éjbe vivő dala hallszik

kárhozatos örömének.

(Jel, 2006. január)

Éjszaka

Sétálna láb. Mozogna száj, s a kéz,

de éjbe bábozódva megtapad.

A talpából talán gyökér fakad?

Az éjbe hull a Hold: teába méz.

Kijött a parkba, és csak áll. Csak áll.

A Hold sugárnyi méze rácsorog.

Magánya zsebre vágva. Ácsorog.

Az éjhez éjjeledni? Szép halál.

Se gondolat, se vers, se tollvonás,

így funkciótlan itt e szobrozás.

Se vágy, se cél, se tett, se ihletem.

Teáskanál kavarja éjjelem,

merítsd a kozmosz-éjbe életem,

kavarj sötét teádba, Istenem.

(Hitel, 2022. december)

Ékszerész

Az egresünk meleg smaragd.

Hisz ékszerész az Úr! A kert

ribizligyöngysorát figyeld.

A málnaszem rubindarab.

Ékszer-ruhánk a nyári fény.

Aranyfüst hinti ház falát,

terít lángos drapériát.

Vakít a tisztaságigény.

Dúlt nyári séta, tikkadás,

ezüst nyakék az izzadás

s ki koldus bár, de égre néz,

köszönti égnek ötvösét

fényes forgácsa röpdös, és

vakít a nyári ékszerész.

(Életünk, 2013. 4. sz.)

Elkésők dala

biciklisáv – futószalag

éjféli busz lekésve

lidércke fény ufó szalad

vagy iszkoló egérke

a stoppolás talán segít

hüvelyk s „kar inthy” expressz

egy bús sofőr továbbsegít

a cél hajnalra meglesz

mit ér ki késve érkezett

mikor már senki nincsen

tapintgat illó ujjbegyet

egy rég kihűlt kilincsen

(Mozgó Világ, 2022. április)

Emberszonett

A végtelenbe mártva él az ember.

Lakása földgolyónyi társtalanság,

és kozmikus, tágas bizonytalanság

sodorja őt, miként planktont a tenger.

Anyagban hisz, s a véletlennek papja,

vagy Istenben, a minden-alkotóban,

öröktől mozdulatlan mozgatóban.

Hit és bizonytalanság éje, napja.

Fölötte csillagszeplős végtelenség,

mit véges agyba gyűrni képtelenség.

Tág lelke testi börtönébe zárva.

Ezernyi tárgya van, s örök hiánya.

Kötődne ehhez, ahhoz, ám hiába.

Többmilliárdnyi szív közös magánya.

(Életünk, 2015. 10. szám)

Ez a vonat most van indulóban

Ez a vonat most van indulóban.

Őszi bánat zeng az indulóban.

Végleg itt marad, mit itt feledtél,

ez a vonat vissza már sosem tér.

Visszanézni vágysz, hiszen haladtál,

mégis úgy hiszed, hogy elmaradtál.

Ez a vonat vissza nem jön újra,

mozdonyát a végtelenbe fúrja.

Ez a vonat színezüstre festve.

Szíve láng, de színezüst a teste.

Visszanézni vágysz, de zárt az ablak.

Eltűnődve integetsz magadnak.

(Agria, 2013. tél)

Ezüstpenge

Az ébredés ezüstös, és

beléhasít a nyakba.

Ezernyi ránc, miket bevés

a foszladós anyagba.

Uram, nehéz az ébredés,

mely úgy sebez: a pengéd.

Hisz úgy hasít, akár a kés

a szabdaló jelenlét.

(Mozgó Világ, 2009. december)

Fák

A föld alá alázkodó gyökérrel

kik ők? Talán magasra nőtt huszárok?

Talán hegyekbe üldözött zsiványok

a Nap felé emelt bozont-sörénnyel?

A bánatom talán ti értitek meg,

ti hegyvidéki szürke partizánok,

darócruhás, tapintatos barátok,

a szívemet talán ti érzitek meg?

Fenyő, juhar, platánfa, nyurga nyírfa,

veled növekszik az, mi rád van írva.

Fegyelmezett, szelíd kísértetek.

Szerelmesek rovása: szív a nyíllal

a testetekre vésve, hordva kínnal.

E bús szonett legyen tiértetek.

(Hitel, 2022. december)

Fényszonett

Kezed ha gyújt köröm-picinyke mécsest,

amíg viasz, s rövid kanóca tartja

egy kontinensnyi éj se fog ki rajta,

nem oltja őt ki semmilyen tömény est.

Az utcalámpa fényzuhany: csorog rád,

zuhog fejedre tiszta fénysugára.

Tusolsz. A tisztaság zuhog ruhádra,

tested zuhanyrózsák aranyporozzák.

A szurkos éj kísértetek barátja,

csuklyás daróca sok lidérc kabátja,

suhog, csapong ezernyi furcsa lénye.

Egy kontinensnyi éjsötét szakadt rám,

és éjszakányi híg szurok ragadt rám,

de mossa már az utcalámpa fénye.

(Új Ember, 2015. november 29.)

Giliszta

Rólad önmagát vadul letépte.

Régi, régi lány.

Ám a kétfelé metélt giliszta

mégis egy talán.

(Mozgó Világ, 2012. június)

Grafitkutyák

A rajzlapon grafit kopók,

satírozott bozontfejek,

agyonradírozott terek.

Grafitmaszatban táncolók.

Grafitmagányban őszi táj.

Épp így kerül belénk a kor,

mint rajzlapok közé a por.

Az őszi bánat így szitál.

Talpnyomok satírozódnak,

lépteink radírozódnak

őszi sárban, gyűrt avarban.

Hát verd a port maszat-kutyám

a rajzlapon tapadj puhán,

szürkületnyi zűrzavarban.

(Mozgó Világ, 2019. szeptember)

Halál

Talán mi múlhatatlan, itt marad?

Tekintek égre, földre. Nem vagy ott.

Halotti gyertya lángja megfagyott,

maradt belőle hűs rubindarab.

A lélek elrepül, vagy itt marad?

A test-ruhát levedli sok halott,

csupán a „lelki rész” marad meg ott?

Tölcsér-szerű féreglyukon szalad?

Testünk a föld alatt csendben pihen,

lelkünk a vége-hossza semmiben,

„lábunk” a semmiben „szilárdan” áll?

Ne higgy a túliban! – felelsz, hiszen

csupán a semmi várna? Nem hiszem.

Halál, halál, halál, halál, halál...

(Mozgó Világ, 2017. február)

Hollósírás

Fülledt nyáron, éjféltájon Poe-t olvastam: jobban fájjon

rég elporladt sok-sok álmom, ifjúság: fosztott bazár.

Nemhogy holló, de még fecske sem száll most a házereszre,

mintha még a fürge fecskék is tudnák, hogy halva már

ő, ki ezt a házat lakta, nincsen híre-hamva már.

Nem tér vissza soha már.

Bujkálsz anyám, temetőben! Tűnt barátban, szeretőben

ásnék, mint egy bányamélyben, szívdobogva, mérgesen!

Körmömmel vájnám a földet, elemésztő szülőföldet,

megteremtett: meg is ölhet, így dühöngtem rémesen!

Kiszakadva anyaölből, keserűen, véresen

ásom régi életem.

(Mozgó Világ, 2023. április)

Időszonett

Talán akad vigasztalóm, ha félek,

ki néhanap mellém szegődik önként,

ne kelljen így lábon kihalva, tölgyként

borzongva imbolyogni, mint a rémek.

Mivel csekély a létezés, mit élek,

s mivel naponta rázza büszke öklét

reám a szűnni nem tudó öröklét,

matériámban ott szorong a lélek.

Ijeszt a létezés-kaland, ha tényleg

távozni kell az összes földi lénynek.

Az innen és a túl szíven talál.

Karod kitárva tágas űrbe, kérded:

Örökvalót, ha szűnni kell, hogy érts meg?

Mit ér a végtelen, ha van halál?

(Lyukasóra, 2016. 3. szám)

Istenek átka

Mummu Tiámat az ősöm,

vén, keserű vizek anyja,

rémalak ő, kusza hajjal.

S Kingu, papucs-puha férje

nem zabolázta meg őt, s lám

hintve a Föld tele jajjal.

S Marduk, elúnva a némbert,

únva a bajt, meg a jajszót,

kétfele vágta a testét.

Így alakult ki a létünk,

s váltja az éjjel a nappalt,

s váltja a nappal az estét.

Így alakult ki a szív is.

Ambivalens, kusza szívünk

ördögi, angyali egyben.

Istenek átka, örökség,

ősi teher, hogy a szívben

jó meg a rossz keveredjen.

(Zempléni Múzsa, 2008. tavasz)

Jambusok, katonáim

A jambusok ropogva lépnek itt

fehér papíron: ruszki hómezőn.

Vonszoljatok, ha fogyni kezd erőm,

ha már a szív a hóra, jégre vitt.

„Tarkólövés: így végzed hát te is?”

A test, s a szív ha nem megy már odább,

cipeljetek, ha nem bírom tovább

a szív ha fagyhalálba dermed is.

Kísérje verseink ezer legény,

legyen kemény vagy lágy a költemény:

nehéz himnusz vagy könnyű sanzonett,

ti jambusok, fegyelmezett bakák,

ütemre mozduló szerény bokák

bakancsba ránt e szürke, bús szonett.

(Agria, 2020. tavasz)

Jézus a Blahán

Hívlak a metró

megbetegítő

léghuzatából.

Hívlak a tegnap

múltfelidéző

kábulatából.

Várlak a Corvin

fülsiketítő

forgatagában.

Várlak a járdán,

s lenn, a peronnál,

várlak a mában.

Várlak a holnap

matt, tejüveg-szín

virradatában.

(Agria, 2012. ősz)

Kagyló

Fülkagylóra tapasztott

fodros tengeri kagyló

zsongító morajában

próbáltam lefülelni

tengermélybe bukásod.

Foglaltat jelölő, halk

távolodásod.

(Új Dunatáj, 2013. 1-2. szám)

Karácsonyi szonett (Hószonett)

Karácsony éjjelén, ha rossz a kedved,

s ha jambusokra jár az ingaóra,

az ablakon figyelj a kinti hóra,

mert szűzi tisztaság borítja kerted.

Szíved, ha régi gondjaidba dermed,

a bánatot ma hagyd lehullni róla.

Ma bárhogy is belep, ne fújd le róla

ha szívedig szitál is égi permet.

Amíg te enyhülést remélsz borodban

mert nem hiszel ma már fehér porokban,

ő gyógyporát szitálja gyűrt zakódra.

Nehéz a szán, a jégtükörbe robban,

a hó alázatos, gerince roppan.

Szonettet is lehetne írni róla.

(PoLíSz, 2013. január)

Katonatemető

talajba halt sapkák övek

porrá puhult bakancsszögek

szétkorhadó lidérc-bakák

jövőnkbe ájult dédapák

(Lyukasóra, 2012. 6. szám)

Kísértetek

Magányos vagy. Szobádban ülsz,

fotóikat rakosgatod,

s ha emlékükben elmerülsz,

melletted ülnek, tudhatod.

Szeretnek téged, így tehát

maradnak is. De testüket

levetve, mint kinőtt ruhát

hordják tovább a lelküket.

Hűs férfiak, lágy, esti nők.

Testük lefoszlott, rongyos ing.

Ne félj. Nagyon szelídek ők,

anyagtalan halottaink.

Bár ajtó, ablak zárva van,

mégis jönnek, ha itt az éj.

Tapintatuk határtalan,

de nem tapintanak, ne félj.

(Nyugat Plusz, 2022. XII.)

Kötélmászó

Kampót akaszt az Égre

a végtelen Valóig,

elindul, és a combja

s a szíve horzsolódik.

A föld s a tág azúr közt

szúr és feszít a kender.

Magasba nézni nem tud,

de már lenézni sem mer.

(Mozgó Világ, 2023. április)

Lót fut

A múltba szobrozódva élni nem szabad.

Ki vissza-visszanéz, miként a Lót neje,

leblokkol és megáll, zihál szegény feje.

Zokogva fut ma Lót, s az asszony elmarad.

Vén törzse és a szíve hátra vonzza, bár

szűnt városán az Isten nem lelt tíz igazt.

Ki földjét futva hagyja, lel máshol vigaszt?

Most futni kell izzadva és tűnődni kár.

Talán találsz tisztább, gazdagabb, jó helyet,

de otthon volt ez, nem csupán lakóhelyed,

meg asszonyod, kit szoborrá tett a múltja.

A város ég. És lánya, nője nincsen itt.

Csak Isten és csak ő. De furcsa sprint ez itt.

Öreg hosszútávfutó magányos útja.

(Hitel, 2011. július)

Monoton

Ősz húrja zeng,

szívem kileng

a Nyárból.

Hol ér az ősz,

hol ér a tél?

Akárhol.

Hová sodorsz,

hová viszel

te rossz szél?

Ne ráncigálj,

ne folytogass,

eresszél.

Mi lesz velem?

Mi lesz veled,

ha fázunk?

Mi szünteti,

ki oldja fel

magányunk?

(Agria, 2008. tél)

Nagymama

Süt, főz, kiveszi a torzsát,

sarlóz, eteti a Morzsát.

Gallyaz, cipeli a ládát,

dúdol, kötözi a málnát.

Rostán kukorica pattan,

hószín taraja kirobban.

Nappal sohase pihen le,

lábon menetel a Mennybe.

(Ezredvég, 2013. július-augusztus)

Nyárszonett

A Nap, miként a sör: ragyog, pezseg,

s a fellegek, miként a sörhabok

fodor-ruhás barokkos angyalok.

A lég a tarka rét fölött rezeg.

Lerészegít e nyári lázmeleg:

a július, miként az alkohol

a Mennybe ránt, bár lángoló pokol.

Fájdalmat űz, bár tőle fáj fejed.

Ha nem leszek, s a nyár rezegve forr,

s eszedbe jut egy Kosztolányi-sor:

„a nyár az én szerelmem, érte égek”

kiáltsd a zöld mező fölé nevem,

s e szédületbe visszaérkezem.

Egy suttogó fűszálban újra élek.

(Búvópatak, 2017. július)

Ölelés

Dúlt hajad éget, rázkódó zokogásunk

trópusi, forró izzasztó ölelésünk

fojtogató, fullasztóan szoros, és

lázmeleg, édes, gyászos távolodás.

(Múlt és Jövő, 2010. 4. szám)

Panoptikum

Csarnokaikban állnak némán,

jégbe meredten bámulnak rám,

tág szemeikkel, szájtátottan

mind, kiket egykor megbántottam.

(Napút, 2011. 4. szám)

Radír

Most kell óvatosabban

rajzolgatni betűt és

visszább húzni szavunkat,

úgy, mint karmot a macskák.

Szó elszáll? Dehogy is! Sőt:

múló tárgyra rovott szót

el tudsz lángba dobálni,

porrá törni, törölni,

szemben mind ama szó, mit

bárhol, bármikor is szólsz,

íratlan bököd és vág,

test nélkül susog és leng.

Ember nincs, ki törölné.

Isten kell a radírhoz.

(Agria, 2022. nyár)

Röpteti és kikacagja

Játszani hív ma az Isten,

Ő aki van, s aki nincsen.

Égig emel, s letarolhat,

angyalain lovagokat.

Mint gumilabda a kézben

eszköze vagy felerészben.

Kisgyerekét örök Apja

röpteti és kikacagja.

(Ezredvég, 2006. december)

Rubinpirosat visz a nyárba

Filctolla rubinpirosat visz a Nyárba,

mert érik a meggy, csupa vér ma az ingem,

és kábeleket, gyökeret huzigálva

lágy hantok alatt tekerészget az Isten.

(Kortárs, 2008. január)

Szonett a szabadvershez

Papírra vetve kész előtt a nyerset,

mi jambusokba jut talán eszembe,

az ihletet kötötten engedem be,

ma tán kötötten írom én e verset,

s ha kész a vers, talán szonettbe dermed.

Nem is tudom. A vers így is születhet:

A dallamot bocsásd közel füledhez,

kottázva írj, kiszabva terjedelmet.

Vagy épp formátlan írd az éneked, hisz

talán a hangulat, vagy érzelem visz,

s a verstanunk rideg cellába lökne,

repülj kötetlenül, miként az álmok

a látomások és a szürreálok.

Kerüld a metrikát, ha gúzsba kötne.

(Vigilia, 2015. június)

Szonett a szonetthez

Siess szonett-ruhám reám terülni,

miként zakóba, bújnék struktúrádba,

divatjamúlt, de jól szabott ruhádba,

szebb, ünnepibb szövetben elmerülni.

Ha rám talál a téma, nem kerül ki.

Ha felkeres vagy elkerül a bánat,

magamra gombolom szonett-ruhámat,

szonettbe szép borulni és derülni.

A jambusok szabott zakómra díszek,

a gombok és a mandzsetták a rímek,

hibátlanul felékesítve formád.

A versemet szonett-ruhába rántom,

megénekellek én, szonett-kabátom.

Szabad vajon szonettet írni hozzád?

(Vigilia, 2015. június)

Téli tó

A nádcsomó a téli éj

vitrines jegébe fagy,

s a tó, a jég alatti mély

nem mutatja, merre vagy.

Nem mutatja február

hínáros, mocsár hajad.

Lenn, a lomha vízhomály

mindörökre elragad.

Jégre csókolom neved,

de nem hoz ajkam olvadást,

nem fakaszt nekem s neked

a március feloldozást.

(Agria, 2010. ősz)

Tükör

Ez évi elhatározásom:

tükörbe nézve reggelente

saját tekintetem kiállom.

Remek tükör, de nincs elég fény.

Remek tükör, de rozsdaszeplős.

(Kortárs, 2009. február)

Tükörfolyosó

A szűkülő tükörközép felé

a semmi széle végtelen keret,

s a végtelen keretnyi semmihez

a köznapok hideg tükörlapok.

Feledve régi arcainkat

a végtelenbe indulunk, miként

tükörmezőbe tükrözött tükörlapok.

(Forrás, 2011. március)

Függelék

A szerzőről

Bozók Ferenc (Gyöngyös, 1973. október 8.) költő és esszéíró. Magyar-történelem-teológus szakos tanár, piarista szerzetes.

A szerző önálló kötetei

Szélkutya (esszék és versek) a Z-füzetek sorozatban jelent meg 2007-ben. Kötetét a Magyar Írók Egyesületének szépirodalmi folyóirata, a Lyukasóra támogatta. Könyvének előszavát Lisztóczky László irodalomtörténész írta, utószavát Simor András, az Ezredvég folyóirat főszerkesztője.

Tükörkrisztus (esszék), a Littera Nova Könyvkiadó jelentette meg a 2009-es Ünnepi Könyvhétre. Előszavát dr. Lisztóczky László irodalomtörténész írta, utószavát dr. Ködöböcz Gábor irodalomtörténész, az Agria főszerkesztője.

Azúrtemető (versek és esszék) a Z-könyvek sorozatban jelent meg 2010-ben, a Költészet Napjára. A könyv előszavát és hátsó borítójának fülszövegét Szilágyi Márton irodalomtörténész írta.

Rubinpirosat visz a nyárba (Félszáz vers) a Hét Krajcár Kiadó jelentette meg a 2010-es Ünnepi Könyvhétre. A kötet előszavát és fülszövegét Ködöböcz Gábor irodalomtörténész írta, a könyvben Tóth Dóra rajzai láthatók.

Szilveszteri gótika című kötete tíz esztendő verseiből és esszéiből válogat, a 2011. évi Ünnepi Könyvhétre jelent meg, a Porta Könyvkiadó gondozásában. Élőszavát Czigány György, utószavát Buda Ferenc írta, az illusztrációkat Tóth Dóra készítette.

Kortársalgó című interjúkötete a 2013-as Ünnepi Könyvhétre jelent meg. 26 kortárs magyar költővel készített interjúkat tartalmazó beszélgetőkönyv a Hét Krajcár Kiadó gondozásában.

Költői Budapest, Budapest költői című versantológiájában 57 mai magyar költő Budapestről írott verse olvasható, az Antológia Kiadó kiadásában. A könyv előszavát írta és a könyvet szerkesztette Bozók Ferenc.

Magán(y)lexikon című könyve szubjektív verses és prózai szócikkeket tartalmaz. Előszavát és fülszövegét Tarbay Ede írta. (Üveghegy Kiadó, 2014.)

Holt költők társtalansága című verskötete a 2015-ös Ünnepi Könyvhétre jelent meg, Lezsák Sándor fülszövegével, az Antológia Kiadó gondozásában.

Tükörtenger (Versek folyóiratokból); (Rézbong Kiadó, 2015.) Előszavát Alföldy Jenő irodalomtörténész írta.

Szárnyas idők (Esszék a magyar- és a világirodalomból); (Felsőmagyarország Kiadó, 2016.) Fülszövegét Novák Valentin írta.

Nagyvilági esszék (Esszék, tanulmányok a világirodalomból. (Üveghegy Kiadó, Százhalombatta, 2018.) Fülszövegét Véghelyi Balázs írta.

Magyar költők Jézusa (Meditációk 20. századi magyar költők Jézus-verseiről.) (Üveghegy Kiadó, Százhalombatta, 2019.) Fülszövegét Véghelyi Balázs írta.

Kritikák

Könyvben

Lisztóczky László: A költő feltámadása, Dsida Jenő Baráti Kör, 2008., in: Bozók Ferenc Szélkutya című kötetéről 113-115. oldal

Lisztóczky László: Előszó, in: Bozók Ferenc Szélkutya című könyve 3-6. oldal

Simor András: Utószó, in: Bozók Ferenc Szélkutya című könyvének hátsó borítója

Lisztóczky László: Előszó, in: Bozók Ferenc Tükörkrisztus című könyve 5-10. oldal

Ködöböcz Gábor: Utószó Bozók Ferenc Tükörkrisztus című kötetéhez, in: Bozók Ferenc Tükörkrisztus című könyve, 79-80. oldal

Balázs Tibor: Fülszöveg Bozók Ferenc Tükörkrisztus című kötetéhez, in: Bozók Ferenc Tükörkrisztus című könyve, hátsó borító

Szilágyi Márton: Előszó és fülszöveg Bozók Ferenc Azúrtemető című könyvéhez, in: Bozók Ferenc Azúrtemető című könyve, 5-6. oldal, valamint a könyv hátsó borítója

Ködöböcz Gábor: Bozók Ferenc versei elé, in: Bozók Ferenc Rubinpirosat visz a nyárba című könyve, 5-6. oldal

Lisztóczky László: Bozók Ferenc Azúrtemető című kötetéről, in: Lisztóczky László Az utolsó szalmaszál című tanulmánykötete, 268-276. oldal

Czigány György: Előszó, in: Bozók Ferenc Szilveszteri gótika című könyve, 7. oldal

Buda Ferenc: Fülszöveg Bozók Ferenc Szilveszteri gótika című könyvéhez, in: Bozók Ferenc Szilveszteri gótika című könyvének hátsó borítója

Tarbay Ede: Előszó és fülszöveg Bozók Ferenc Magán(y)lexikon című könyvéhez, in: Bozók Ferenc Magán(y)lexikon, 5. oldal, valamint a könyv hátsó borítója

Ködöböcz Gábor: Bozók Ferenc: Rubinpirosat visz a nyárba, in: Ködöböcz Gábor Szépen magyarul, szépen emberül című tanulmánykötete, Magyar Napló Kiadó, 2014., 257-258. oldal

Lisztóczky László: Verseink hiányjelek (Bozók Ferenc költészetéről), in: Lisztóczky László A múló idő mérlegén c. könyve, 146-152. oldal

Alföldy Jenő: Szembesülések (előszó és fülszöveg Bozók Ferenc Tükörtenger című verseskötetében)

Lezsák Sándor: Fülszöveg Bozók Ferenc Holt költők társtalansága című könyvének hátsó borítóján

Novák Valentin: Fülszöveg Bozók Ferenc Szárnyas idők című könyvének hátsó borítóján

Lisztóczky László: Bozók Ferencről új kötete megjelenésekor, in: Lisztóczky László Ötperces esszék és tanulmányok; Kráter Kiadó, 2019

Bistey András: Egy igazi katolikus költő, Bozók Ferenc, in: Bistey András Könyvekről című kötete; Hungarovox Kiadó, 2020

Szederkényi Olga interjúja Bozók Ferenccel Rideg Sándor életművéről; in: Szederkényi Olga: Irodalmi popikonok; Helikon Kiadó, 101-109. oldal, 2020

Lisztóczky László: Bozók Ferenc Kortársalgó című könyvéről, in: Lisztóczky László: A szülőföld vonzásában (Adalékok Gyöngyös irodalmi örökségéhez) Dsida Jenő Baráti Kör kiadványa, Eger, 2020; 107-128. oldal.

Folyóiratban

Jánosi Vali: Jairus kislányától az ötödik béig. Bozók Ferenc Szélkutya című könyvéről, Evangélikus Élet, 2007. július 15. 5. oldal

Kristó Nagy István: Bozók Ferenc Szélkutya kötetéről, Ezredvég, 2007. november, 122-123. oldal

Bistey András: Bozók Ferenc, egy igaz katolikus költő, Ezredvég, 2007. november, 117-119. oldal

Vasvári Erika: Bozók Ferenc tanulmányai és versei, Havi Magyar Fórum, 2007. november, 76-77. oldal

Pécsi Éva: Recenzió Bozók Ferenc Szélkutya című kötetéről, Kristály, 2007.18. évfolyam 4. szám, 24-25. oldal

Lisztóczky László: A Dsida Jenő Baráti Kör éves beszámolója, Művelődés (Kolozsvár), 2007. december 12. oldal

Lisztóczky László: Csonkán is rege-kincs a tiéd, PoLíSz, 2007. december-január, 88. oldal

Udvardy Balázs: Bozók Ferenc: Szélkutya, Kapu, 2007. november-december, 92. oldal

Borbás Péter: Bozók Ferenc: Szélkutya, Jel, 2008. február, 28-29. oldal

Borbás Péter: Szélben táncoló, Agria, 2008. nyár, 138-141. oldal

Lisztóczky László: „Szeressétek és fogjátok pártját neki” – Bozók Ferenc költészetéről, Vár, 2009. tavasz, 63-66. oldal

Tóth Barna: Bozók Ferenc, a katolikus költő, Zempléni Múzsa, 2009. tavasz, 94-97. oldal

Bajáki Zsanett: Tükörkrisztus – Bozók Ferenc új esszékötete, Petőfi Népe, 2009. június 8., 5. oldal

Szigeti László: Könyvajánló. Spirituális tükör Bozók Ferenc Tükörkrisztus című könyvéről, Új Ember, 2009. június 21., 6. oldal

Simor András: Mit mutat a tükör? – Bozók Ferenc Tükörkrisztus című könyvéről, Ezredvég, 2010. március, 113-115. oldal

Busku Anita Andrea: Tükrödben légy önmagad – Bozók Ferenc Tükörkrisztus című kötetéről, Agria, 2010. tavasz, 207-212. oldal

Lisztóczky László: Bozók Ferenc versei elé, Egri Magazin, 2010. október 3.

Rákász Judit: Azúrtemető – Bozók Ferenc új kötetéről, Petőfi Népe, 2010. október 12.

Véghelyi Balázs: Nem nehezülni, de légiesedni – Bozók Ferenc Azúrtemető c. könyvéről, Ezredvég, 2010. november, 114-115. oldal

Cseh Károly: Lenyűgözve is röptét – Bozók Ferenc Rubinpirosat visz a nyárba c. könyvéről, Agria, 2010. tél, 224-226. oldal

Lisztóczky László: Bozók Ferenc Azúrtemető c. könyvének kecskeméti bemutatójáról, PoLíSz, 2011. január, 95. oldal

Véghelyi Balázs: Isten filctolla – Bozók Ferenc Rubinpirosat visz a nyárba c. könyvéről, Forrás, 2011. március, 104-105. oldal

Koloh Elek: Bozók Ferenc Szilveszteri gótika című könyvéről, in: Alföldi Napló, 2011. június, 5. oldal

Borzák Tibor: Télen kotlik, nyáron költ – Bozók Ferenc költészetéről, in: Szabad Föld, 2011. augusztus 19., 16. oldal

Bocsi Rita: Interjú Bozók Ferenccel, in: Heves Megyei Hírlap, 2011. október 19.

Madár János: Bozók Ferenc Rubinpirosat visz a nyárba c. könyvéről, in: Zempléni Múzsa, 2011. ősz, 95. oldal

Kovács Gergely: Költők írjatok verseket – Bozók Ferencről, in: FourFourTwo Futball Magazin, 2012. február, 47. oldal

Véghelyi Balázs: Gótikus szilveszter – Bozók Ferenc Szilveszteri gótika c. könyvéről, in: PoLíSz, 2012. október, 89-90. oldal

Benke László: Az én költőm Bozók Ferenc, in: Vár, 2013/2. lapszám

Nyitrai Gyula: Bozók Ferenc Költői Budapest, Budapest költői című könyvéről, in: Nemzetőr (München), 2013. szeptember

Viczián Zsófia: Polgárok vallomásai – Bozók Ferenc Költői Budapest c. könyvéről, in: Heti Válasz, 2013. szept. 19., 47. oldal

Szakolczay Lajos: Bozók Ferenc: Kortársalgó, in: Agria, 2013. ősz, 233-239. oldal

Tarján Tamás: Bozók Ferenc Kortársalgó című könyvéről, in: Könyvhét, 2013. 3. szám, 171. oldal

Szilágyi Márton: Bozók Ferenc két új könyvéről, in: PoLíSz, 2013. szeptember-október, 108-109. oldal

Pomogáts Béla: Bozók Ferenc Költői Budapest és Kortársalgó c. könyveiről, in: Vigilia, 2013. november, 876. oldal

Lisztóczky László: Portrévázlat Bozók Ferencről, in: Váci Polgár, 2013. november, 10-11. oldal

Füstös Simon Zsuzsa: Beszélgetés Bozók Ferenccel, az író könyvheti könyveiről, in: Agria, 2013. nyár, 90-92. oldal

Bistey András: Bozók Ferenc Költői Budapest, Budapest költői c. könyvéről, in: Ezredvég, 2014. január-február, 108-110. oldal

Károlyi Csaba: Bozók Ferenc Kortársalgó c. könyvéről, in: Élet és Irodalom, 2014. január 24., 19. oldal

Dancs Rózsa: Bozók Ferenc Kortársalgó c. könyvéről, in: Kalejdoszkóp (Toronto), 2014. január-február

Tarbay Ede: Bozók Ferenc Magán(y)lexikon című könyvéről, in: Váci Polgár, 2014. április, 13. oldal

Novak Valentin: Híd a Dunán – Bozók Ferenc Költői Budapest, Budapest költői c. könyvéről, in: Nyugat Plusz, 2014. nyár, 39. oldal

Tarbay Ede: Bozók Ferenc Magán(y)lexikon, in: Agria, 2014. nyár, 273-274. oldal

Alföldy Jenő: Bozók Ferenc Kortársalgó c. könyvéről, in: Agria, 2014. tél, 242-247. oldal

Lezsák Sándor: Bozók Ferenc versei közt járok, in: Váci Polgár, 2015. szeptember

Diószegi Szabó Pál: Kritika Bozók Ferenc Holt költők társtalansága c. kötetéről, in: Magyar Napló, 2015. szeptember, 64-65. oldal

Nemes György: Interjú Bozók Ferenccel, in: Váci Polgár, 2015. november

Elmer István: Beszélgetés Bozók Ferenc piarista paptanárral, költővel, in: Új Ember, 2015. november 29., 9. oldal

Karácsondi Imre: Foncsortempók (Bozók Ferenc Tükörtenger c. könyvéről), in: Agria, 2015. tél

Papp Máté: Kritika Bozók Ferenc Tükörtenger és Holt költők társtalansága c. könyveiről, in: Vigilia, 2016. február, 157-158. oldal

Mihályi Anikó: Gondolatok Bozók Ferenc Domoszlói advent c. verséről, in: Agria, 2017. tavasz, 46-47. oldal

Tóth Sándor: Bozók Ferenc Magyar költők Jézusa c. könyvéről, in: Keresztény Élet hetilap, 2019. július 14., 13. oldal

Bonivárt Ágnes: Kritika Bozók Ferenc Nagyvilági esszék c. könyvéről, in: Vigilia, 2019. augusztus

Ködöböcz Gábor: Kritika Bozók Ferenc Magyar költők Jézusa című könyvéről, in: Agria, 2020. tavasz, 268-269. oldal

Ködöböcz Gábor: Recenzió Bozók Ferenc Magyar költők Jézusa című könyvéről, in: Partium folyóirat, 2020. tavaszi lapszám

Hegedűs Bori: Bozók Ferenc Holdhal című versének elemzése, in. Agria folyóirat, 2020. nyári lapszám, 175-176. oldal.

Table of Contents

Impresszum

Tartalomjegyzék

Anakreóni bordal a sörről

Anakreóni bordal a viszkiről

A pénz beszél

Aranyhal

Aranyóra

Ásványok

Azúrtemető

Béka

Biciklidal

Bizánc

Bodobács

Domoszlói advent

Egy fénykép hátlapjára

Ehnaton a naplementében

Éjjeli rém

Éjszaka

Ékszerész

Elkésők dala

Emberszonett

Ez a vonat most van indulóban

Ezüstpenge

Fák

Fényszonett

Giliszta

Grafitkutyák

Halál

Hollósírás

Időszonett

Istenek átka

Jambusok, katonáim

Jézus a Blahán

Kagyló

Karácsonyi szonett (Hószonett)

Katonatemető

Kísértetek

Kötélmászó

Lót fut

Monoton

Nagymama

Nyárszonett

Ölelés

Panoptikum

Radír

Röpteti és kikacagja

Rubinpirosat visz a nyárba

Szonett a szabadvershez

Szonett a szonetthez

Téli tó